Tidigare i "Resurrection"...
De återvändande med nära och kära, fick stanna. De andra fördes bort.
- Den mannen var inte pappa. - Jag vet, Ray.
- Tänker du bjuda in mig? - Våra problem startade med flickan.
Vi gör "Bad Luck Chili". Vänta! Det var före din tid.
- Är du säker, pappa? - Vi kan bli vänner. Vi behöver det.
De hade det bättre utan dig. Släpp bara taget.
- Rachael? Hör du mig? - Min baby.
- Folk börjar bli sjuka. - Jag kan inte göra mer för dig.
JAG SÖKER SVAR. JAG HÖR AV MIG.
Här borta. Vi har en överlevare.
- Agent Bellamy? Kan jag hjälpa er? - Jag är sjuk. Jag behöver hjälp.
- Har du fått viruset? - Jag vet inte.
Jag trodde det...
- Agent Bellamy? - Jag trodde...
Agent Bellamy?
- Hej. - Du har väl inte sovit nåt?
- Har du pratat med Marty? - Han är borta.
Han tog sina saker, skrev att han sökte svar. Jag har inte hört mer.
Jag lämnade ett meddelande om min mamma.
Har han inte ringt dig?
Det är olikt honom. Vet du om han mår bra?
Nej, men jag orkar inte fråga mer.
Jag förstår inte varför de kommer tillbaka när vi mister dem igen?
- Maggie... - Exakt vad såg du igår kväll?
Jag sa det. Margaret och din mamma pratade, sen försvann hon bara.
- Verkade Margaret upprörd? - Nej, men din mamma var det.
Men Margaret såg när hon försvann?
Ja, det tror jag i varje fall.
Det var mörkt. Men... Ja.
Mår du bra?
- Maggie. - Faster Lucille.
Är min farmor här?
- Kan jag hjälpa dig med nåt? - Maggie.
- Är du säker? - Maggie, jag beklagar din förlust.
Varför händer det här? Hur försvinner de bara?
Var försiktig, Jacob. Vi vill flyga med den igen.
Tvätta händerna. Det finns gröt i köket.
- Mamma. - Vad är det?
Det är min mamma.
- Du var i parken med henne igår... - Igår?
Jag var hemma hela kvällen. Vad har hänt?
Var du inte med henne när hon försvann?
Försvann? Vad menar du?
Elaine sa att hon såg dig. Jag...
Senast jag såg Barbara var hos Fredrick, igår morse.
Hon verkade må bra. Hon kanske har rest bort?
Nej, såvitt vi vet, kommer hon inte tillbaka.
Elaine kanske såg fel. Det var mörkt.
Ja... Ja.
Jag trodde att du var den sista som såg henne. Jag trodde...
Jag hoppades att du kunde säga hur hon mår.
Jag önskar att jag kunde det. Jag är ledsen, Maggie.
Tack, då.
Jag måste gå.
Vad är det här? Var är jag?
Du är i en statlig byggnad. Du får medicinsk behandling.
Det här är lugnande. Du var väldigt upprörd när du kom in.
Jag vill inte ha lugnande. Jag mår bra.
Jag har fått det, eller hur? Viruset som det återvändande får.
- Ja. Det har du. - Vad vet ni om det?
Det är en muterad form av spanska sjukan
med en möjlig föregångare i virus som bärs av fåglar.
Det smittar enbart mellan återvändande med symtom.
Det är väl bra? Ni vet vad det är och kan ta fram ett vaccin.
Viruset muterar för snabbt för det.
- Finns det inget ni kan göra? - Vi har en behandling.
Den är experimentell och kan bara lindra symtomen tillfälligt.
- Är den säker? - Vi vet inte det.
- Vill du ta i armen eller höften? - Vänta.
Jag vill prata med kvinnan jag rapporterar till.
- Jag tar inget innan dess. - Det är inget klokt beslut.
Din feber kommer att stiga och du börjar hallucinera.
Du blöder från öronen och näsan
och din hud blir blåaktig p.g.a. syrebrist i blodet.
Sen försvinner du.
Hämta henne. Nu.
God morgon, mr Langston. Sir?
Mr Langston, vi möter nog deadline i september trots allt.
- Hej. Langston Furniture Factory. - Vi har precis fått in furu.
Bordet kommer att bli toppen. Det är klart imorgon.
Det här är häftigt. Det brukade stå ett bord där.
- Minns du doften här inne? - Det luktade målarfärg.
- Och trä. Tänk om det var gräs. - Sågspån.
- Där hade du ditt kontor. - Det stämmer.
- Du hade alltid godis i lådan. - Det minns jag.
- En dag, blir det ditt kontor. - Kanske det.
- Vill du inte jobba här nu? - Tror du att jag är kvar så länge?
Vi kunde ha stannat hemma idag men det var viktigt att åka hit.
Ingen kan förutspå framtiden.
Men för det, ska vi inte leva som att vi inte har nån framtid.
Vi har idag. Vi har nuet. Och vi hoppas för morgondagen.
Vi ser vem det är.
- Kan jag hjälpa er? - Ja. Jag är Brian Addison.
- Henry Langston. Min son Jacob. - Jacob.
- Ni är inte härifrån? - Nej, men min kusin bor här.
Och jag vet vad en bra fastighet är.
- Den är inte till salu. - Inte? Verkligen?
Det var synd. Väldigt mångsidig. Nära floden. Strax utanför stan.
Jag vet att det ser slitet ut
men jag tänker återställa det till sin forna glans.
Verkligen? Det är ett ambitiöst mål.
Jag är en ambitiös man.
Om ni menar allvar och behöver en investerare, ring mig.
Visst. Tack.
- Det var trevligt att träffa er. - Detsamma.
Vilken del av att räddas till livet är det ni ogillar?
Glöm inte att det var ni som ringde mig.
Jag vill bara ha en del svar. Anser ni att jag har rätt till det?
Vi tror att en återvändande har fört med sig viruset från tidigt 1900-tal.
Viruset har muterat genom personens ämnesomsättning.
Nu tycks endast andra återvändande bli smittade.
Det spred sig i Arcadia men fördes även hit.
Hur många återvändande har dött? Försvunnit?
Hittills har vi mist 66. Viruset har en dödlighet på 23 %.
- I slutet av sjukdomen... - Så försvinner man. Jag vet.
Ni sa att de kanske borde få bli infekterade.
Att det kanske är en del av de återvändandes livscykel.
- Det stämmer. - Varför behandla dem, i så fall?
Det kanske är normalt men vi kan ändå samla in data.
Inklusive på hur de svarar på behandling.
- Har ni uppfunnit botemedlet? - Nej. Jag är inte vetenskapsman.
- Vad gör ni här? - Jag är statistiker.
Statistiker?
Är det här en revisionsbyrå?
Ta medicinen, agent Bellamy.
- Har ni ett ärr på nacken? - Det är ett födelsemärke.
Kan ni hjälpa mig att hitta min son? Han är bara sex månader.
Han har ett födelsemärke på nacken. Det ser ut som en månskära.
Jag såg det inte tidigare. Det är väldigt utmärkande.
Ni kan skaffa ett själv. Det är bara att tatuera sig.
Är det över nu? Vi började precis lära känna varann.
Vila, agent Bellamy.
Ray! Du kan inte bara gå in här och möblera om bord.
- Hur många personer? - Sju, åtta. Max tio.
- Ni måste beställa nåt. - Vi ska beställa.
Sodavatten och kaffe räcker inte.
- Vi ska beställa. - Och ni ska ge dricks.
- Varsågod. - Tack.
- Hej, Elaine. Vi ska äta lunch här. - Elaine?
Visst är du Maggies vän? Kul att träffa dig.
- Jag är Maggies farmor. - Jag vet.
Stackarn är helt förtvivlad över det som hände med hennes mamma.
Jag vet inte vad du tror att du såg men jag försäkrar att du tog miste.
Jag var inte där. Det är en tuff period för Maggie.
Hon behöver stöd från familj och vänner.
Jag stöttar alltid Maggie.
Ursäkta, jag kommer strax och tar er beställning.
Jacob, jag äter nog hellre hemma.
Hej, Mag. Vad är det?
Det är mamma. Hon är borta.
- Vad menar du? - Som Caleb.
Elaine såg Margaret i parken med mamma igår kväll när hon försvann.
När jag pratade med Margaret, visste hon ingenting om det.
Det verkar orimligt.
- Får jag bjuda på te eller nåt? - Nej, nej.
- Jag mår bra. Jag har patienter. - Maggie, andas.
Snälla, du? Sätt dig bara.
- Jag har mycket att göra idag. - Jag vet. Jag förstår.
Men just nu, bara... Vad får jag bjuda på?
- Te går bra. - Okej.
- Hej, Maggie. - En matsked. Vi gör chili.
- Varsågod. - Tack. De ringde precis från jobbet.
- Mår du verkligen bra? - Ja, ingen fara.
- Förlåt. - Ingen fara.
Inte så högt.
- Vad är problemet? - Badrumsdörren har fastnat.
Tur att det inte var ett vapen.
10-ÅRIG OFFER FUNNET
NÖDLANDNING
PILOTEN DÖD
ÅTERVÄNDANDE
J. MARTIN BELLAMY/ ROBERT THOMPSON
FÖDD: ARCADIA, MISSOURI, 1934 DÖD: 1934
ÅTERVÄNT: CHICAGO, IL, 1972
ÅTERVÄNDANDE TVÅ GÅNGER.
Jag är ledsen.
- Är du Rays syster? - Skyldig.
Han sa aldrig hur snygg du är.
Tack.
- Ska du delta i True Living? - I vad?
Vi kallar oss för det. The True Living.
- Vad gör du? - En karta över de återvändande.
Om du hade kollat vår webbsida, hade du vetat det.
Menar du allvar, Ray?
"De återvändande tog min katt, störde internet, repade min bil."
Det här är löjligt. Inte undra på att folk går på statens historia.
Det är inte löjligt.
Vi är bara oroliga medborgare. Vi vill inte drabbas av återvändande.
- Jag vet att du är sårad... - Nej, det är jag inte.
Inte nu längre, för jag gör nåt konstruktivt.
De återvändande är bara människor. Jag vill inte att du har möten här.
- Nåt om Rachael Braidwood? - Hon är stabil.
Hon har fortfarande symtom, lite feber, men hon klarar sig.
- Och barnet? - Normal puls och vitala tecken.
Vi har åtta patienter som väntar på att undersökas för viruset.
- Dr Langston, ni ser lite blek ut. - Ge mig några minuter.
- Frederick. - Vad har du gjort?
- Ursäkta? - Vad gjorde du med Barbara igår?
Om det gäller Maggies vän, så misstar hon sig på vad hon såg.
Du ljuger. Sluta!
Du har ljugit sen du kom tillbaka!
Jag har tagit hand om dig sen jag kom tillbaka. Hur vågar du?
- Hon borde inte ha återvänt alls. - Vad gjorde du med henne?
- Alla mår bättre utan henne. - Håll tyst.
Jacob dog på grund av henne. Det krossade familjen.
Jag är här för att återförena familjen.
Har du alltid varit sån här?
Efter allt jag gjorde för dig.
Du var en självmordsbenägen fyllbult när jag kom tillbaka.
Vad har Barbara nånsin gjort för dig?
Hon gav mig Maggie.
Angela.
När tänkte du berätta för mig att jag dog 1934?
Sluta. Snälla. Stäng dörren och vänta utanför.
- Jag fick ihop allt i morse. - Fick ihop allt?
Är det här en lek för dig?
Allt jag minns om mig själv, mitt liv...
Jag var död hela tiden.
Det är ett sett att se på det.
- Hur skulle du se på det? - Jag anser att du har tur.
Du fick en andra chans. Och en tredje. Du lurade döden.
- Du vet inte hur det här känns. - Du har rätt. Det vet jag inte.
Första gången, 1934, så drunknade jag?
Det stämmer. Det var översvämning.
I Arcadia?
Du var sex månader.
Sen kom du tillbaka i Chicago, 1972.
Socialtjänsten trodde att du övergetts och adopterade bort dig.
Tills idag, har ni varit en hake i mina beräkningar.
Jag trodde att ni var ensam om att inte födas i Arcadia.
- Jag vill träffa mina föräldrar. - Det har ni redan gjort.
Thompsons.
Mr och mrs Thompson?
Jag vill träffa dem. De finns väl här hos er?
De var här. De var bland de första som blev infekterade av viruset.
Jag beklagar, agent Bellamy. De försvann för tre där sen.
- Och den lilla flickan? Jenny? - Din syster.
- Hon är här. Hon är frisk. - Smittar jag?
Inte så länge du inte har symtom. Om du tar medicinen, är du okej.
Jag vill träffa henne. Jag vill träffa henne nu.
Jag har sökt på hans namn. Han verkar äkta.
Han har tecknat flera avtal i Kalifornien och Arizona.
- Ska vi göra det med en främling? - Lucille har rätt.
Det här är ett familjeföretag. Jag känner inga Addisons i Arcadia.
Han har kusiner här. Dessutom, har inte alla bott här sen dinosaurierna.
- Jacob, plocka blommor med mig. - Nej tack, farmor.
- Det var ingen fråga. - Gå.
Jag trodde att vi var överens om att det vore bra att öppna fabriken.
Jag vet att du vill behålla den inom fabriken.
Jag planerar för vår framtid. Din, min och Jacobs.
Om Brian Addison kan hjälpa oss med det
så vill jag inte missa chansen.
- Vi kan höra vad han säger. - Det kan vara en bra chans.
Om det här är det du verkligen vill, vet du att jag stöttar dig.
Bra.
Jag minns dig.
Från förr, när vi kunde vara ute i Arcadia.
Hur trivs du här?
Mamma och pappa ville lämna innan de...
Du vet, innan de försvann.
De var sjuka, Jenny.
Folket här ville inte att du skulle bli sjuk.
Det vill inte dina föräldrar heller.
- De kommer väl inte tillbaka? - Jag tror inte det. Nej.
Jag sa det till Debbie. Hon trodde mig inte.
Hon tror att hennes pappa kommer tillbaka, men det gör han inte.
Jag vet att det här inte är hemma men du är säker här.
- Jag vill inte stanna här. - Jag vet.
Det är bara en kort stund.
Jag ska ta hand om dig.
När det är säkert för dig, vill jag ta dig till Arcadia.
Vill du det?
- Är det du? - Det är hela min familj.
Det är min mamma, min pappa och det är min lillebror.
Lillebror.
Han heter Robert. Jag kallar honom Robbie.
Är det till mig? Tack.
Lovar du att komma tillbaka?
Jag lovar. Jag lovar att allt blir bra.
- Varför ljuger vuxna? - Det gör de inte.
Inte hela tiden i varje fall. Varför frågar du det?
- Har nån ljugit för dig? - Nej. Jag frågar bara.
Ibland är det snällare att berätta en lögn istället för sanningen.
Ibland ljuger vuxna för att skydda nåns känslor.
Som att säga att man gillar nåns nya frisyr fast de ser löjliga ut?
Exakt. Det är en vit lögn.
Så brukade mamma säga.
Gå upp och borsta tänderna. Jag kommer strax.
Hej, sheriffen.
Din mamma kom in idag. Jag tror inte att hon gillar mig.
Hon sa att hon inte var med Barbara men jag trodde att det var hon.
Det är ingen fara. Jag tror på dig.
- Jag är ledsen för Barbara. - Tack.
På senare tid, känns det som att jag lever
mellan verkligheten och det som är möjligt.
Jag vet hur du känner.
Nu vet jag hur det kändes när din pappa försvann.
Jag har funderat på om Ray kanske har haft rätt hela tiden.
Han trodde aldrig att min pappa var den han sa när han återvände.
Jag funderar på om han hade rätt.
- Jag trodde det förr. - Förr?
Ja. Ju mer tid jag tillbringar med dem
desto mer inser jag att de är dem de påstår sig vara.
Jag tar en kaffe.
Grattis, agent Bellamy. Er observationstid är över.
Underbart. Får jag gå?
Ta med dessa. Ni måste injicera en ampull var 12:e timme.
Så länge ni gör det, får ni inga symtom och ni smittar inte.
Det är bara 20 ampuller. Det räcker bara i tio där.
- Jag behöver fler än så. - Jag har inte fler än så.
Alla flygplanssaker på ert kontor, vad är det om?
Inget. Det är en hobby bara.
Är flygolyckor er hobby?
- Det stämmer. - Anlitades ni p.g.a. det?
Jag anlitades för att jag kan förutse saker som många tror att omöjligt.
Kan ni förutspå saker med de återvändande?
När det sker igen. Antalet. Hur länge de blir kvar.
Naturen följer ett mönster och kan därmed förutspås.
- Hur definierar ni "naturen"? - Definitioner förändras.
Men siffror är perfekta. Siffror ljuger inte.
- Ni vet egentligen ingenting, va? - Vi kommer att göra det.
- Jag hämtar Jenny snarast. - Jag förstår.
Så jag kan bara gå nu?
Ni vet bättre än så. Det finns vissa procedurer.
Kom igen. Behövs det verkligen?
Inte längre.
Vill du fråga mig nåt?
Det finns inget som du inte får fråga mig om.
- Vad hände med faster Barbara? - Det var dags för henne att lämna.
För det som hände på middagen? Var det mitt fel?
Nej, Jacob.
Det var snällt att du bjöd henne. Hon visste att det var dags att gå.
Hon behövde bara att nån visade henne hur.
Var det därför du träffade henne i parken?
Jag måste ljuga om det.
Folk som inte är som oss, förstår inte.
Måste jag lämna en dag?
En dag, gör vi båda det.
Oroa dig inte för det, Jacob.
När det är dags, hjälper jag dig.
Nu ska mamma stoppa om dig.
- Vad pratade du om farmor om? - Inget.
Jag vet. Jag är ledsen.
Jag gick till staten. Jag behövde svar.
Jag beklagar din mamma.
- De har skickat med mediciner. - Ett vaccin?
Det håller symtomen borta och fördröjer viruset.
Det är alltid nåt.
Det är svårt att tillverka. Det finns en begränsad mängd.
- Hur mycket fick du? - Inte tillräckligt.
Varje dos varar i 12 timmar.
Jag vill att du tar det och fördelar det.
Okej. Tack.
Jag tänkte ringa Brian Addison.
Har du märkt hur mycket tid Jacob tillbringar med Margaret?
Visst är det otroligt?
De fortsätter från där de slutade.
Jag har alltid trott att de skulle ha stått varandra nära.
Det är fint, men ibland undrar jag vilka idéer hon ger honom.
Du kan inte ta henne på allvar. Mamma är sån bara.
Du borde ringa innan det blir för sent.
- Toppen. Jag ser fram emot det. - Då ses vi då.
- Det var Henry Langston. - Vad sa han?
Han vill träffas och prata om fabriken.
Vad var det jag sa?
Så fort man nämner pengar, dyker Langstons upp.
SÖKER MOBIL
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Text: Marie Roos www.sdimedia.com